Tiede & edistys on vuonna 1976 perustettu monitieteinen aikakauslehti. Julkaisemme tutkimusta erityisesti yhteiskuntatieteellisiltä ja humanistisilta aloilta ja käymme aktiivisesti yhteiskunnallista ja tutkimuspoliittista keskustelua. Tiede & edistys ilmestyy sekä painettuna lehtenä että avoimesti verkossa.
Vuodesta 2021 eteenpäin Tiede & edistyksen sisällöt on numerosta 1-2 / 2021 eteenpäin julkaistu lisenssillä: Creative Commons Nimeä-EiKaupallinen-EiMuutoksia 4.0 Kansainvälinen (CC BY-NC-ND 4.0). Tutustu lisenssin ehtoihin täällä. Tekijänoikeudet säilyvät tekijällä. * * * Vuodet 1976-2020 Tiede & edistyksen tekstit vuosilta 1976-2020 on uudelleenjulkaistu avoimesti seuraavin ehdoin: Tekstit ja materiaalit ovat vapaasti luettavissa ja käytettävissä sellaisinaan. Tekijänoikeudet ja rinnakkaisjulkaisuoikeudet pysyvät tekijällä. Tekstien ja muun sisällön uudelleenjulkaisuun on pyydettävä lupa tekijältä.
Tunnustaminen ja osallistumisen ehdot sijoitettujen nuorten kertomuksissa
Alaikäisillä nuorilla on oikeus osallistua niin itseään koskeviin kuin yhteiskunnallisiinkin asioihin. Käytännössä erityisesti lastensuojelun piirissä olevien nuorten osallistumismahdollisuudet ovat rajatut. Artikkelissa kysytään tunnustusteorian ohjaamana, miten lastensuojelulaitoksissa asuvien nuorten tarpeet huolenpidosta, arvostuksesta ja kunnioituksesta tunnustetaan ja miten tunnustaminen vaikuttaa heidän mahdollisuuksiinsa osallistua yhteiskunnallisiin asioihin. Aineistona on kolme ryhmähaastattelua, joihin osallistui yhteensä 12 lastensuojelulaitoksiin sijoitettua 15–17-vuotiasta nuorta. Aineisto on analysoitu teoriaohjaavalla temaattisella sisällönanalyysilla. Nuoret kuvaavat kasaantuvia tunnustamattomuuden ja väärin tunnustamisen tilanteita niin perheenjäsenenä, lastensuojelulaitoksen asukkaana kuin kansalaisena. Toistuvat epäreiluuden ja ulossulkemisen kokemukset voivat johtaa arvottomuuden tunteeseen, minkä seurauksena osallistumista ei nähdä merkityksellisenä.
Copyright (c) 2025 Essi Julin, Timo Harrikari https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Aika ja ajallisuus nuorisotutkimuksessa – hankalaa tietoa vai välineitä itseymmärrykseen?
Aika kietoutuu perustavanlaatuisesti nuoruuteen ja nuorisotutkimukseen. Aika on kuitenkin moniulotteisempi ja ristiriitaisempi kuin nuorisotutkimuksen lineaariseen aikaan nojaavissa keskusteluissa on usein ymmärretty. Muodostaessaan suhdetta yhteiskuntaan, nuoret neuvottelevat jokapäiväisessä elämässään ajan monikerroksellisuuden sekä aikaan liittyvien sosiaalisten normien kanssa. Tätä kutsumme aikatyöksi. Esitämme, että aikasensitiivisen nuorisotutkimuksen avulla on mahdollista ”paljastaa” sosio-historiallisia ja yhteiskunnallisessa vuorovaikutuksessa rakentuvia jännitteitä, joiden keskellä nuoret tekevät aikatyötä eli neuvottelevat olemassaolostaan ja mahdollisuudestaan kuulua yhteiskuntaan. Nuorisotutkijoilla on erityinen eettinen vastuu tukea nuoria aikaan liittyvien kamppailujen ratkaisemisessa.
Copyright (c) 2025 Jenni Kallio, Susanna Ågren https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Vaikka varsinaiset barometrit ilmaantuivatkin tieteelliseen ja yhteiskunnalliseen keskusteluun vasta 1900-luvun puolivälissä, sanalla oli jo kauan tarkoitettu myös muuta kuin ilmapuntaria. Luonnontieteellinen huomio siitä, että maapallon ilmakehän paino vaihtelee, oli varmasti 1600-luvulla aluksi puhtaan fysikaalinen, mutta on helppoa kuvitella, että asialle tarjoutui välittömästi toinenkin merkitys: ilmanpaine on jollain lailla yleinen henki, ilmapiiri, mielenmaisema. Ajatus siitä, että joskus ilmanala painaa niskassamme enemmän, joskus vähemmän, ei voi olla muuttumatta fysikaalisesta henkiseksi – puhumattakaan siitä, että ilmanpaineen muutokset saattavat kertoa myrskyn tulemisesta kauan ennen kuin sitä mitenkään muuten on ollut mahdotonta havaita.
Copyright (c) 2025 Toimitus https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Nuorisotutkimuksen hankala tieto – ketä se haastaa ja miksi sitä tarvitaan?
Sosiologi Karl Mannheim totesi vuonna 1928 julkaistussa esseessään, että nuorilla on tuore kosketus yhteiskuntaan (Mannheim 1952/1928). Mannheimin ”tuoreus” viittaa näkökulmaan, joka ei ole vielä vakiintunut, vaan elää ihmettelyn, pohdinnan ja kyseenalaistamisen kautta. Tuoreus syntyy siitä, että itsenäistyvät nuoret kohtaavat monia asioita, suhteita tai normeja ensimmäisiä kertoja elämässään. Ensikertalaisuus voi avata kysymyksiä ja havaintoja, joita aikuiset eivät enää huomaa – tai joita he eivät ole koskaan nähneet. Nuoret eivät katso maailmaa samasta näkökulmasta kuin aikuiset, eivätkä heidän kokemuksensa pelkästään toista aiempien sukupolvien kokemuksia. On harhaanjohtavaa ajatella, että tiedämme nuorten ajatukset, koska olemme itsekin joskus olleet nuoria. Nuoruus ei ole pysyvä tila, vaan historiallisesti ja kulttuurisesti muuntuva kokemus, jonka ymmärtäminen vaatii herkkyyttä ja valmiutta tunnistaa omat rajamme maailman tulkitsijoina ja tiedon tuottajina. Nuorisotutkimus pyrkii juuri tähän: tavoittamaan nuorten kokemuksia ja asiantuntemusta heidän omilla ehdoillaan mutta samalla kuitenkin suhteessa kulloiseenkin historiallisyhteiskunnalliseen kontekstiin. Nuorten tiedon huomioiminen on tärkeää yhteiskunnalle, joka ilman nuorten tuoretta kosketusta ei välttämättä pysty kyseenalaistamaan omia toimintatapojaan. Se on tärkeää myös nuorille itselleen, sillä heidän tulevan elämänsä ehtoja raamitetaan nykypäivän yhteiskunnallisissa keskusteluissa. Nuorten tiedon etualaistamista voidaankin pitää yhtenä nuorisotutkimuksen eettispoliittisena velvoitteena. Tämä velvoite tuntuu erityisen polttavalta nykyhetkessä, kun totuttu ihmiskeskeinen järjestys järisee niin globaalisti, yhteiskunnallisesti kuin ekologisesti.
Copyright (c) 2025 Päivi Honkatukia, Marja Peltola https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Puolustuspuhe uudenlaiselle vasemmistolle
Mohamed Mbougar Sarrin (2022, s. 431) romaanissa Miesten syvimmät salaisuudet käsitellään mystistä kirjaa, jota päähenkilö kuvaa teokseksi, joka ”on ollut meille merkittävä aina, jo ennen kuin se löytyi, ehkä jo ennen syntymäämme, niin kuin se olisi odottanut meitä ja vetänyt meitä puoleensa.” Juuri tällainen kirja Didier Eribonin omaelämäkerrallinen teos Paluu Reimsiin oli tunnetulle ranskalaiselle nykykirjailijalle, Édouard Louisille, josta tuli myöhemmin myös Eribonin läheinen ystävä (ks. Louis 2022). Eribonin teos käsittelee niitä kysymyksiä, jotka muodostivat myöhemmin myös Louisin kirjallisen tuotannon ja poliittisen esseistiikan ytimen: Mikä on yhteiskuntaluokan ja seksuaalisuuden rooli yksilön ja yhteiskunnallisten identiteettien rakentumisessa? Missä määrin yksilö voi paeta yhteiskunnallisen determinismin paineita ja niitä sosiologisia lakeja, jotka ohjaavat käytöstämme ja valintojamme yksilöinä? Miksi ja millä tavoin poliittiset liikkeet pyrkivät tuottamaan, säilyttämään ja uusintamaan yhteiskunnallisia identiteettejä osana niiden poliittista agendaa? Kuinka äärioikeiston kasvua ja perinteisen vasemmiston katoamista voidaan ymmärtää ja tutkia erilaisten poliittisten identiteettien muutosten kautta? Missä määrin luokkamobilisaation katoaminen selittää etnonationalistisen äärioikeiston nousua?
Copyright (c) 2025 Ville Suuronen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Luottamuksen ilmapiiri ja representaatiota pakeneva tieto osallistavassa nuorisotutkimuksessa
Artikkeli pureutuu hankalan tiedon teemaan tarkastelemalla luottamuksen rakentumisen ja tiedontuotannon välistä suhdetta osallistavassa nuorisotutkimuksessa. Luottamuksen ilmapiiri syntyy toisiinsa kytkeytyvien ja vaikeasti verbalisoitavien affektiivisten voimien kentässä, eri tavoin kussakin tutkimustilanteessa. Kyseistä jaettua ilmapiiriä ei voida koskaan kokonaisuudessaan tiivistää ohjesäännöiksi tai muuten kuvailla sanoin. Tämä kuvaamisen hankaluus linkittyy tiedontuotantoon ja artikkeli haastaakin tutkijoita lähestymään sekä luottamusta että tieteellistä tietoa yksilöt ylittävinä tilallisina kehkeyminä. On luovuttava representaatioimperatiivistä. Luottamuksen ilmapiiri edesauttaa kiinnittymistä käsillä olevaan ja tekee tilaa epäröinnille itsestään selvänä pidetyn, jo-tiedetyn ja totutun edessä. Näin avautuu uusia ajattelun reittejä ja tiedontuotannon mahdollisuuksia.
Copyright (c) 2025 Lauri Jäntti, Noora Pyyry https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Tutkimme artikkelissa nuoruutta ympäristökriisien ilmapiirissä keskittyen erityisesti muutoksessa olevaan ihmisen ja muun luonnon suhteeseen. Ilmapiiri on meille sekä tutkimuskohde että affektiivisen ja ontologisen virittymisen metodi. Esittelemme tutkimusta, jota olemme tehneet luonnontieteellisessä museossa yhdessä nuorten kanssa. Erittelemme ihmisen ja muunlajisten välisiä rajanvetoja, elämän, kuoleman ja eloisuuden teemoja sekä nuorten tulevaisuuden näköaloja lajikadon hiljentämässä maailmassa. Ilmapiirin etnografia ja taideperustainen työskentely nostavat esiin aistivan ja tietävän ihmistä laajemman maailman sekä suhteissa kehkeytyvän subjektin. Ilmapiirin käsite tuottaa monitahoista tietoa tämän hetken nuoruudesta toisaalta paikantamalla, toisaalta laajentamalla tarkastelua ja vastustamalla yksinkertaista kausaalisuutta ja aikatilakäsityksiä. Ilmapiirien kautta voi lähestyä sekä nuoria että monilajista maailmaa kunnioittaen ambivalensseja ja ei-tietämistä ja avaten tilaa ihmisyyden uudelleen määrittelyn kriittiselle liikkeelle.
Copyright (c) 2025 Riikka Hohti, Henrika Ylirisku, Verneri Valasmo, Varpu Mehto, Rachel Sinquefield-Kangas https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
”Virheellinen ymmärrys rekrytoinnin objektiivisuudesta uhkaa tiedettä.” Miten hieno otsikko! Suuria sanoja: ”virheellinen”, ”objektiivisuus”, ”uhkaa”, ”tiedettä”. Mitä on tapahtunut? Mitä kävi, sattuiko pahasti? On tottakai ensinnäkin oltava iloinen siitä että joku oli valpas ja heräsi uhkaan – hyvänen aika – mitä olisikaan voinut tapahtua jos tätä uhkaa ei olisi huomattu. Mutta mikä se olikaan jota uhattiin? Tiede – no siinä olisikin menetetty tärkeä asia…
Copyright (c) 2025 https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Valokuvarunoutta on tehty ja julkaistu 1800-luvun alkuvuosikymmenistä lähtien. Siihen verrattuna tätä kuvan ja sanan historiaa on käsitelty varsin vähän niin valokuvauksen kuin kirjallisuuden tutkimuksessa. Corkin yliopiston tutkija Michael Nott kirjoitti ensimmäisen valokuvarunouden historian Photopoetry 1845–2015: A Critical History. Nott määrittelee valokuvarunon valokuva-tekstiksi (photo-text), jonka pääosat ovat runo ja valokuva. Valokuvaruno on siis runon ja valokuvan välistä työskentelyä, joka voi olla vanhojen teosten yhdistämistä, runoilijan ja valokuvaajan yhteistoimintaa tai yhden runoilija-valokuvaajan tai valokuvaaja-runoilijan työn tulos. Jouni Tossavainen on kuopiolainen kirjailija, jonka esikoiskokoelma Juoksijan testamentti ilmestyi 1985 ja tuorein teos on romaani Venäjän metsästäjät: Eräurheilua Kominmaalla, 2023.
Copyright (c) 2025 Jouni Tossavainen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Tiedejulkaisemisen voimat ja voimattomuudet
Tiedejulkaisemisen suhteen on hyvin ymmärrettävää puhua voimattomuudesta. Jaettu ymmärrys tilanteesta on, että voimattomuus kytkeytyy tiedejulkaisemisen instituutioihin. Tiedejulkaisemisen maailma on siis institutionalisoitunut sellaisella tavalla, että sen voima ja valta vaikuttaa väistämättä pakenevan niitä inhimillisiä toimijoita, joita me kaikki tieteellistä julkaisemista tekevät olemme. Mitä tässä sitten olisi tehtävä?
Copyright (c) 2025 Ari Korhonen, Katariina Mäkinen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Collège International de Philosophie eli CIPh täytti hiljattain 40 vuotta ja merkkivuoden tiimoilta – samalla jonkinasteisen alasajon hetkellä – julkaistiin pieni kirja, joka selvittelee Collègen syntyä ja olemusta. Teoksen ovat kirjoittaneet instituutiossa viime aikoina aktiivisesti toimineet Barbara Cassin, Julie Clarini, ja Michèle Gendreau-Massaloux sekä sitä nykyään johtava Alain Patrick Olivier. Une institution sans condition: Brève histoire du Collège international de philosophie on hieno kuvaus siitä, millaisena hetkenä tuo instituution tarve ja momentti ilmaantui ja millaisten voimien ristivedossa se syntyi.
Copyright (c) 2025 Ari Korhonen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Sosiologian vallankumous vai reduktionismin uudet vaatteet?
Eräs yhteiskuntatieteiden toistuvista kiistakysymyksistä on, pitäisikö niissä pyrkiä mahdollisimman yleiseen näkökulmaan, joka pätisi yhteiskunnasta riippumatta. Taustalla on nomoteettinen tieteenideaali, jossa pyritään määrittämään yleisiä lainalaisuuksia. Toinen kiistakysymys on, pitäisikö pirstaloituneissa yhteiskuntatieteissä tavoitella yhdistävää paradigmaa. Kiistoissa on kyse myös vanhasta vastakkainasettelusta yhteiskuntatieteiden ”humanististen” ja luonnontieteistä mallia hakevien lähtökohtien välillä. Debatti toistuu muuntuneessa muodossa säännöllisin väliajoin. Nykyään pohdintaan liittyy myös kysymys siitä, mikä on yhteiskuntatieteiden suhde muihin tieteisiin, kuten kognitiotieteeseen tai biologiaan. Tunnettu ranskalainen sosiologi Bernard Lahire, joka toimii tutkimusjohtajana Lyonin École Normal Superieurin Max Weber-keskuksessa, on julkaissut massiivisen (lähteineen 970 sivua) teoksen Les structures fondamentales des sociétés humaines, jossa hän puolustaa nomoteettistä ja syntetisoivaa lähestymistapaa. Lahiren mukaan yhteiskuntatieteissä vallitsee ”kollektiivinen sokeus yleisille ihmisenä olemisen edellytyksille”, joka johtuu siitä, etteivät yhteiskuntatieteilijät tunne luonnontieteitä, ensi sijassa biologiaa. Biologia joko ohitetaan täysin tai otetaan vain annettuna taustana olettaen, ettei sillä ole merkittäviä vaikutuksia sosiaalisen elämän rakenteeseen. Lahiren pääteesi on tätä vastoin osoittaa ihmisen ja muiden eläinlajien sekä ihmisyhteiskuntien välisen vertailun avulla, että ihmisyhteiskunnissa ”on olemassa pysyvyyksiä, muuttumattomuuksia, yleisiä mekanismeja sekä ylihistoriallisia ja ylikulttuurisia imperatiiveja”. Lahiren mukaan avain ihmisyhteiskuntien vakioihin on ihmisen erityisluonne tietynlaisena eläinlajina. Tarkastelen tässä puheenvuorossa kriittisesti Lahiren teosta keskittyen sen pääargumentteihin.
Copyright (c) 2025 Sauli Havu https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Artikkeli tarkastelee Sitran ja Ellen MacArthurin säätiön verkkosivuilla esiteltyjä kiertotalousvisioita ekologiseen kriisiin vastaamaan pyrkivänä utopiana niin kriittisen jätetutkimuksen, marxilaisen teorian kuin monitieteisen utopiatutkimuksenkin näkökulmia hyödyntäen. Kiertotalous ymmärretään tässä tutkimuksessa lineaariseksi ymmärretyn nykytalouden vastakuvana, jossa resurssien tuhlaava käyttö korvataan kierrätyksellä ja materiaalien uusiokäytöllä. Tutkimuksessa analysoidaan kiertotalouden idean utooppisia piirteitä, siihen sisältyvää yhteiskuntateoriaa sekä sen toteuttamisen kannalta keskeisiä toimijoita. Artikkeli argumentoi kiertotalouden utopian toimivan kapitalistisen järjestelmän ideologisena oikeuttajana korostaen visioissaan ensisijaisesti omistavan luokan taloudellisen voitontavoittelun määrittämää näkökulmaa ekologisen kriisin ratkaisemiseen.
Copyright (c) 2025 Keijo Lakkala, Teemu Loikkanen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
"Viime vuosina työskentelyni on pyörinyt paluun ja toiston teemojen ympärillä. Kiven parissa työskentely on hidasta ja taivuttaa työstäjän seuraamaan kiven rytmiä. Taiteen tekeminen on aina tuntunut toistavan merkillisellä tavalla samaa kaavaa: tuntuu kuin palaisin saman teoksen äärelle aina uudelleen." Iisa Lepistö on pääosin kiven parissa tekstin ja veiston keinoin työskentelevä taiteilija. Lepistö on valmistunut taiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta. Vuonna 2024 hänet palkittiin Raimo Utriaisen Säätiön nuorille veistäjille suunnatulla stipendillä.
Copyright (c) 2025 Iisa Lepistö https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Sosiaalisen uusintamisen inhimilliset kustannukset
Politiikan ja kansainvälisten suhteiden professori Shirin M. Rain tuore teos Depletion: The Human Costs of Caring jatkaa hänen pitkäjänteistä työtään feministisen poliittisen talouden tutkimuksen parissa. Kirjan tarkastelun virittää tutkimusalalla usein osoitettu ristiriita: vaikka ilman hoivaa ja elämää ylläpitävää työtä yhteiskunnat ja taloudet pysähtyisivät, tämä työ on taloudessa rakenteellisesti aliarvostettua ja usein näkymätöntä. Näkymättömyys koskee eritoten palkatonta kodeissa ja yhteisöissä tehtyä työtä, joka sivuutetaan talouspolitiikassa ja sitä ohjaavissa tunnusluvuissa, kuten bruttokansantuotteessa. Seurauksena palkatonta hoiva- ja kotityötä kohdellaan ikään kuin se olisi ilmaista, mitä ei voi pitää sattumana tai vahinkona: yksityiselle pääomalle sekä kilpailukykyä tavoitteleville valtioille on ollut hyödyllistä kohdella palkatonta työtä loputtoman joustavana ja ehtymättömänä luonnonvarana.
Copyright (c) 2025 Emma Lamberg, Elisabeth Wide https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Suomalaisen työelämän kokonaiskuvaa piirtämässä
Suomalaisesta työelämästä riittää paljon puhetta, kirjoittelua ja kokemuksia, tutkimustakin, mutta tutkimukseen perustuvaa, yksien kansien väliin koostettua laajaa kokonaiskuvaa ei ole ollut saatavilla. Tätä aukkoa paikkaamaan on syntynyt Tuija Koivusen, Markku Sippolan ja Harri Melinin toimittama teos Työ elää, jossa esitellään suomalaisen työelämän muutoksia ja pysyvyyksiä kuvaavia ilmiöitä ja kehityskulkuja. Toimittajien mukaan teos sai alkunsa vuonna 2021, jolloin Työelämän tutkimusyhdistys juhli kolmekymmenvuotista taivaltaan. Jossain kohtaa juhlavuotta havahduttiin siihen, että ”suomalaisesta työelämästä ja sen tutkimuksesta ei ole olemassa ajantasaista teosta”.
Copyright (c) 2025 Timo Aho https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Saksalainen idealismi ja ympäristöfilosofia
Tämän teemanumeron yhtenä tarkoituksena on esitellä saksalaisen idealismin ja romantiikan tutkimuksen viimeaikaisia kehityskulkuja, jotka ovat suomenkielisessä keskustelussa jääneet varsin vähälle huomiolle. Teemanumeron laatimiseen kannusti lisäksi vakaumus siitä, että idealistisen luonnonfilosofian esittämät kysymykset ovat edelleen ajankohtaisia, ja niillä on merkittävää annettavaa nykyiseen ympäristöfilosofiseen keskusteluun. Muiden muassa filosofian ja kulttuurin ihmiskeskeisyyden ylittäminen sekä luonnon käsitteen kärsimä infaatio ovat olleet ympäristöfilosofian keskeisiä puheenaiheita.
Copyright (c) 2025 Pirkko K. Holmberg https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
FT Astrid Swan (Joutseno) on säveltäjä, kirjoittaja ja tutkija, joka työskentelee elämäkirjoituksen ja surun parissa.
Copyright (c) 2025 Astrid Swan https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Kun muut vastaavat kulttuurin jättimäiset tapahtumat ovat ratkoneet kysymyksen omasta asemoitumisestaan päivänpolttaviin yhteiskunnallisiin kiistoihin rajausten ja linjausten kautta, kirjamessut ylipäätään ja Frankfurtin messut etunenässä ovat pitäneet kiinni omasta ideastaan olla avoimia. Perinteisesti lokakuussa järjestettävät Frankfurtin kirjamessut ovatkin viime vuosina olleet omanlaisensa näyttämö, joka hakee vertaistaan. Oli sitten kyse tieteellisestä elämästä, tiedejulkaisemisesta tai vaikkapa päivänpoliittisesta ja julkisesta metsien käyttöä koskevasta keskustelusta, monet asiat, paikat ja instituutiot ovat kiinnostavia kaksinaamaisuutensa takia. Tai ehkäpä on parempi puhua kaksista kasvoista, jotta ei tulisi vaikutelmaa moralisoinnista: kyse ei ole siitä että jossain näennäisen teatterin takana olisi jotain itsestään selvästi totta – tai puhumattakaan mistään ideologisesta ylätasosta ja niin edelleen – vaan siitä että tällaisissa paikoissa ilmaantuu yhdessä tai risteää kaksi tasoa, vähintäänkin kaksi. Ei myöskään ole mitään julkista, näennäistä tai harhaanjohtavaa narratiivien tasoa, jonka purkamisessa olisi mitään muuta mieltä kuin nautinto sivistyneestä viisastelusta. Sen sijaan on tasoja, joiden yhteenkäyminen tuottaa tämän maailman ja joiden yhteensopimattomuuden onnistunut kääntyminen arvokkaaksi ja kiinnostavaksi on tämän tuotannon ja uusintamisen ehto. Kirjamessuilla tämä koneisto kehrää kuin kissa.
Näkymättömät naiset siivoavat kaupunkimme
Tutkijaliiton kustantaman ja Anna Tuomikosken hienosti kääntämän Françoise Vergèsin teoksen Dekoloniaalinen feminismi (2024/2019) johdanto on otsikoitu ”Näkymättömät naiset siivoavat kaupunkimme”. Toteavaan lauseeseen kiteytyy teoksen pääargumentti: yhteiskunnan toiminnan kannalta välttämättömän työn on oltava näkymätöntä, jotta emme tule tietoisiksi kapitalismin rodullistetuista kytköksistä. Vergèsin teos, tai pikemminkin manifesti, pureutuu länsimaisen valkoisen keskiluokan mukavuuden taustoihin eli siihen, miten globaalin etelän naisia tarvitaan näkymättömästi mahdollistamaan ”rodullisen kapitalismin ja heteropatriarkaatin” ylläpitämä maailmanjärjestys. Teos kääntää rodullisen kapitalismin hyötyjän mukavuuden epämukavuudeksi.
Copyright (c) 2025 Kaisa Ilmonen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Minima Moralia kulttuurivastaisuuden aikakaudella
Philipp Felsch kuvaa kirjassaan Summer of Theory: History of a Rebellion 1960–1990 (2022), kuinka vastaansanomattomalla tavalla Minima Moralia vaikutti 1950-luvun lopulla täysi-ikäistyneihin, lapsuutensa natsismin ja pommitusten varjossa eläneisiin saksalaisiin, joilla oli intellektuaalisia taipumuksia. Felschin kirja piirtää esiin Minima Moralian, joka oli sukupolvensa vade mecum: se kulki takintaskussa ja sitä luettiin junassa ja jopa kävellessä, yleislääke, jota kuului ottaa pieninä annoksina kaikissa tilanteissa. Se toimi myös merkkinä kuulumisesta tarkemmin määrittelemättömään toisinajattelijoiden yhteisöön. Länsi-Saksan julkisen keskustelun tunkkaisessa ilmastossa Adorno oli erottuva hahmo. Hän pakotti filosofisen ajattelun tasolle, jolle edelleen hyvin autoritäärisessä ja vain näennäisesti välinsä lähihistorian kanssa selvittäneessä yhteiskunnassa harva uskaltautui. Mitä aikamme kulttuurivihamielisyys tarkoittaa Adornolle?
Copyright (c) 2025 Taneli Viitahuhta https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Kriittinen oikeustutkimus tarvitsee monialaisuutta
Oikeutta voidaan lähestyä monesta eri näkökulmasta. Laki ja lainkäyttö ovat vallankäyttöä, mutta yleisempi yhteiskunnallinen vallankäyttö on myös oikeudellinen ilmiö. Tällöin oikeutta, lakia ja sen käyttöä yhteiskunnan osana voidaan tarkastella niin politiikan tutkimuksen kuin oikeustieteenkin puitteissa. Monitieteisyys onkin siten tärkeää myös oikeuden tutkimisessa, kuten yhteiskuntaa koskevassa tutkimuksessa yleisemminkin.
Copyright (c) 2025 Tuukka Brunila https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Minima Moralia: Ajatuksia särjetystä elämästä (1951) on Frankfurtin koulukunnan keskeisen ajattelijan, Theodor W. Adornon (1903–1969) henkilökohtaisin teos. Se koostuu aforistisista, osin omaelämäkerrallisista lyhytesseistä, jotka lähtevät liikkeelle maanpakoon ajetun juutalaisintellektuellin kokemuksista ja laajenevat psykologisiksi, sosiologisiksi ja filosofisiksi pohdinnoiksi läntisen maailman tilasta toisen maailmansodan aikana. Vuosina 1944–1947 Kaliforniassa kirjoitettu teos käsittelee lukuisia, varsin yllättäviäkin ilmiöitä (leluista lastenlauluihin ja okkultismista autoihin). Sen punaisena lankana on kuitenkin huoli kansallissosialismin mahdollistaneiden yhteiskunnallisten syvärakenteiden olemassaolosta myös Hitlerin kaatumisen jälkeen.
Copyright (c) 2025 Mikko Immanen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Esseemuoto ja dialektinen metodi kritiikin välineinä Minima Moraliassa
Minima Moralia koostuu lyhyistä esseistä ja aforismeista, fragmenteista, joiden esitystapa on niin tiivistä, että yhden fragmentin lukemiseen ja sulatteluun voi kulua runsaasti aikaa. Aikana, joka vaatii kaiken tiedon nopeaa ja helppoa kommunikoitavuutta, Adornon tyyli voi ärsyttää. Seuraavassa en puhu Minima Moralian tunnusomaisesta melankoliasta, jonka syitä ei ole vaikea käsittää yleisellä eikä yksityisellä tasolla. Kirja on syntynyt Yhdysvalloissa Kaliforniassa, minne Adorno pakeni toisen maailmansodan aikana kansallissosialistien vainoa. Keskityn sen sijaan Adornon kirjoittamisen tyyliin, esseistiseen ja dialektiseen esitystapaan.
Copyright (c) 2025 Irmeli Hautamäki https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Elämän pienet hetket ja yhteiskunnan suuret muutokset Adornon ajattelussa
Theodor W. Adornon (1903–1969) ajattelua leimaa mitä pienimpien yksityiskohtien ja laajempien historiallisten ja yhteiskunnallisten muutosten käsitteleminen yhdessä. Juuri suomennettu teos Minima Moralia: Ajatuksia särjetystä elämästä tuo parhaiten esille Adornon tavan käsitellä yksittäistä ja yleistä yhdessä sekä sitä, miten nämä osapuolet ovat välittyneitä keskenään. Minima Moralia on samalla Adornon henkilökohtaisin teos, jonka lyhyet esseet ja aforismit ammentavat hänen elämästään Saksassa mutta erityisesti emigranttikokemuksista Yhdysvalloissa. Esittelen tekstissäni Adornon ajattelulle merkittävimpiä käsitteitä, kategorioita ja tutkimustapoja, jotka ovat lymyävät Minima Moralian taustalla.
Copyright (c) 2025 Juho Rekola https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
On tunnettua, että Theodor W. Adornon suhde marxilaisuuteen oli ristiriitainen. Tarkastelen kolmea ulottuvuutta Adornon tuotannossa, joissa Marxin vaikutus on erityisen selvä: itseriittoisen filosofian kritiikkiä, Adornon omien filosofisten käsitteiden ja kapitalistisen yhteiskuntarakenteen yhteyttä sekä Adornon kriittistä käsitystä totaliteetista.
Lepo antikapitalistisena vastarintana ja mustan feminismin perinne
Artikkelissa analysoin Black Power Naps -taideprojektin antikapitalistista levon politiikkaa yhdysvaltalaisen mustan feministiteoreetikko Jennifer Nashin kehittämän rakkauspolitiikan näkökulmasta. Lähtökohtana on havainto siitä, että samalla kun länsimainen antikapitalistinen ajattelu nojaa yleisesti marxilaiseen ajatusperinteeseen, on mustaa feminismiä tulkittu painottaen sen näkökulmien sisällyttämistä kapitalistisiin tekemisen tapoihin. Esitän, että mustan feminismin antikapitalistisiin juonteisiin tutustuminen auttaa monimuotoistamaan ajatusta länsimaisen antikapitalistisen ajattelun genealogioista. Käytän aineistona Black Power Napsin nettisivuilta ja projektin teoksia esitelleiden instituutioiden sivuilta keräämääni tekstimateriaalia. Analyysitapa seurailee media- ja sukupuolentutkija Katariina Kyrölän teoreettismetodologista tapaa tulkita musiikkivideoita osana feminististä tiedontuotantoa.
Copyright (c) 2025 Emma Kaskinen https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit
Lainvalmisteluasiakirjat kritiikin lähteenä
Eduskunnassa käsitellään joka vuosi satoja hallituksen esityksiä lainsäädännöksi. Jokaisen hallituksen esityksen lainvalmistelun aikana syntyy runsaasti julkista asiakirja-aineistoa, kuten arviomuistioita, selvityksiä ja hallituksen esityksen eri vaiheissa olevia luonnosversioita sekä lausuntopyyntöjä, lausuntoja ja niiden yhteenvetoja. Lainsäätämisen yhteydessä, eli sen jälkeen, kun hallitus on antanut esityksen eduskunnalle, syntyy myös viljalti kiinnostavaa aineistoa, esimerkiksi valiokuntien mietintöjä ja niissä kuultujen asiantuntijoiden lausuntoja. Näihin asiakirjoihin on dokumentoitu keskeinen yhteiskunnallinen vallankäytön muoto, lakien säätäminen. Kaikkiaan lainvalmisteluasiakirjoja on huomattava määrä: yhteen lakihankkeeseen liittyy tyypillisesti kymmeniä tai satoja asiakirjoja, ja esimerkiksi viime hallituskaudella annettiin lähes tuhat hallituksen esitystä. Tätä kirjoittaessa, kesällä 2024, on Orpon hallituskautena annettu 179 hallituksen esitystä. Lainvalmisteluaineistot ovat harmillisen alikäytettyjä, vaikka ne tarjoavat lukemattomia tutkimusmahdollisuuksia eri tieteenaloille. Toisenlaiset lähestymistavat mahdollistavat oikeutta kriittisesti tarkastelevia näkökulmia, joissa ei olla sidottuja lainopin sisäiseen näkökulmaan ja oikeuden koherenssin ylläpitämiseen. Todettakoon tässä yhteydessä, että kriittisiä, oikeuden koherenssin kyseenalaistavia lähestymistapoja oikeuteen löytyy toki runsaasti oikeustieteessä, koska kaikki oikeustieteilijät eivät tutki oikeutta vain yllä kuvatulla tavalla perinteisen lainopin sisäiseen näkökulmaan rajautuen. Mutta myös monien muiden tieteenalojen tutkijat, esimerkiksi sosiologit, politologit ja lingvistit, voisivat hyödyntää lainvalmistelutekstejä enemmän. Lainvalmisteluasiakirjat mahdollistavat mielenkiintoisia tutkimusasetelmia, koska ne tarjoavat näköalapaikan poliittisiin, taloudellisiin, yhteiskunnallisiin, oikeudellisiin ja kielellisiin kamppailuihin.
Copyright (c) 2025 Anne Alvesalo-Kuusi, Marjaana Sjölund https://tiedejaedistys.journal.fi/lisenssit